Egy hideg, borongós téli
éjszakán, mikor kint nagy hóvihar uralkodott a tájon, Kovács asszony fáradtan
lapozgatta a csecsemőotthon nyilvántartási könyvét. Görbe orrán kerek szemüveg
pihent, hosszú, kontyba fogott haja már csak néhány helyen emlékeztette az
embereket hajdani fiatalságára. Mélyen barázdált arcán a gondterheltség jelei
tükröződtek. Ruhái régiek voltak, és már kopottabbak, mint eredeti állapotukban.
A meleg színű szobában vidáman
pattogott a tűz, mikor a régimódi ingaóra elütötte a tizenegyet. Halk
kopogtatás hallatszott az ajtón. Bizonytalan volt az illető, mint egy kismadár,
mikor az elé vetett ételt fogadja el egy idegentől. Nagyot sóhajtva felkelt az ügyeletes, majd
kinyitotta a régies, kétszárnyú ajtót. Az előbbi bebocsátást kérőnek híre-nyoma
sem volt, viszont lent a földön egy kosarat látott.
− Hahó! − kiáltott a messzeségbe a kopogó után, de válasz nem érkezett.
Óvatosan felvette a nehéz csomagot, majd bevitte a meleg szobába. Visszaült jobb időket is látott hintaszékébe, majd szemügyre vette a csomagot. Lesöpörte róla a havat, utána pedig kibontotta a rózsaszínű takaróból, és látta, hogy egy kislány szunnyad benne. Alig lehetett egy-két hetes. Fehér bőrével, rövid, szőkés színű hajával nagyon aranyos benyomást keltett. Az asszony kivette onnét, s körülnézett kosárkájában, hátha talál benne valamit. Egy szakadt papírt vett észre benne, arra pedig fekete tintával, macskakaparásos írással rávésve egy név: Udai Noémi.
− Hahó! − kiáltott a messzeségbe a kopogó után, de válasz nem érkezett.
Óvatosan felvette a nehéz csomagot, majd bevitte a meleg szobába. Visszaült jobb időket is látott hintaszékébe, majd szemügyre vette a csomagot. Lesöpörte róla a havat, utána pedig kibontotta a rózsaszínű takaróból, és látta, hogy egy kislány szunnyad benne. Alig lehetett egy-két hetes. Fehér bőrével, rövid, szőkés színű hajával nagyon aranyos benyomást keltett. Az asszony kivette onnét, s körülnézett kosárkájában, hátha talál benne valamit. Egy szakadt papírt vett észre benne, arra pedig fekete tintával, macskakaparásos írással rávésve egy név: Udai Noémi.
− Szóval te vagy Noémi − nézett a karján édesdeden alvó
gyermekre.
Vissza szerette volna rakni a
lányt a kosárba, de ekkor észrevett valamit. Két levelet. Egyet az árvaháznak
írtak, egyet pedig a jövevénynek.
S ugyanazon az éjszakán
született egy leánygyermek. A jövevény hegyek közti lakhelyétől távol, egy
dombok közti völgyben.